Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
El nostre últim cas obert és de la nit de l'11 de maig de 1973.
Aproximadament a les 00:48 prop de Brick Lane, a l'est de Londres,
un home tornava del pub a casa de la seva nòvia, l'Angela Hughes,
quan va sentir dues veus que venien de la seva finestra del segon pis.
Ei, atura't! Tu!
Para!
Quan va arribar la policia, l'Angela Hughes ja era morta.
Van escorcollar el seu pis, però no li havien robat res.
Fa pudor de socarrim.
El què, Ron?
I el mòbil? És un robatori. La parella no tenia ni cinc. No té sentit.
Molt ben vist.
A veure si ho he entès bé.
L'única persona que va veure l'home emmascarat va ser el nòvio?
- Segons l'informe policial, sí. - Qui era el nòvio?
Com es deia?
Peter Mercer. 25 anys. Mecànic.
Llicenciat de l'Exèrcit per una ferida al genoll. Un tret en combat.
Té pinta de trauma no resolt. Provoquen conductes erràtiques.
Va perseguir l'home emmascarat, però no el va atrapar.
Aleshores, va desaparèixer ell. Poc després. No se'l va veure més.
Ho veus? Fa pudor. Com una rata en un desguàs.
Creieu que se l'hauria pogut salvar d'alguna manera?
No ho sé. Fa de mal dir.
Segons l'informe, la va matar la ferida de ganivet, no la caiguda.
Per tant, és un assassinat.
Però el Mercer devia saber alguna cosa de primers auxilis.
Per què no la va salvar? Quin imbècil.
Va dir a la policia que havia mort allà, però la gent triga a dessagnar-se.
Jo estic una mica confós.
- Sí? - És un cas complicat.
Fa que el del cos esquarterat a la bústia sembli un joc.
Sí. El que necessitem és un expert en medicina.
Això és el famós Coopers Chase?
T'ho ensenyaré.
Allà tenim l'ala hospitalària per a quan la cosa comença a... Ja m'entens.
Tenim classes de tir amb arc,
i un dels residents va guanyar la plata dels Jocs Olímpics del 1972.
Bona! Ben fet. Sí, això mateix.
Ho has d'admetre, Joanna, és preciós.
I fins i tot tenim llames com a animals de suport.
Avui en dia tothom té llames, mare.
- Ah. - Vigila.
Les llames poden ser temperamentals. Mosseguen, t'escupen a la cara.
Bé, conec gent que ho fa quan està molt estressada, també.
T'ensenyaré la sala dels trencaclosques.
I es va dessagnar per la punyalada o per la caiguda?
Mare de Déu!
Ah, hola.
No s'hi solen fer trencaclosques, aquí?
Els dijous, no.
Ah. Entesos.
Perdonin.
Els deixarem fer.
Mare?
Deu ser el club de l'Agatha Christie o alguna cosa així.
En realitat, hauria de marxar.
Hi ha un trànsit brutal i he de dur un client important a l'òpera.
Escolta, mare.
- És un error que visquis aquí. - Què?
Per què no et puc comprar un pis a prop meu?
Bé, relativament a prop.
Joanna, necessito viure en un lloc on pugui fer amics nous.
¿Com vols que ho faci vivint tota sola a Hackney,
envoltada de, no ho sé, hipsters i forns vegans?
- No hi volen cap vella, allà. - Molt bé. D'acord.
Només vull que siguis feliç.
Des que el pare va morir...
- Bé, m'amoïnes, només és això. - Estic bé.
- Sigues prudent al volant. - Sí.
Espero no estar-me equivocant, Gerry.
No estic acostumada a prendre decisions sola.
Moltes felicitats,
moltes felicitats...
És aquí.
Et desitgem...
- Sí. No. - Deu anar-hi un dos, aquí.
- Que és infermera? - Perdoni, com diu?
És que abans no l'han sobresaltat, les fotos,
i he suposat que tenia formació en medicina.
Podria haver estat metge,
però les dones no solien ser-ho quan érem joves.
Se m'acudeix que, com a infermera, potser va veure moltes ferides mortals.
M'hi apropo?
L'encerta de ple.
Disculpi, soc l'Elizabeth.
Ibrahim.
Ron.
- Soc la Joyce. - Joyce.
Joyce, podries donar-hi un cop d'ull, si us plau?
Verge santa.
Potser hauríem de deixar els detalls per a després.
Aquesta noia hauria pogut sobreviure una ferida així?
Bé, dependria, en part, del seu pes corporal.
Hi ha molta sang.
Quaranta-sis quilos.
Sí, llavors podria haver sobreviscut, sempre que...
A veure, quanta estona durarà aquesta intromissió?
Estàvem fent el Sudoku extradifícil.
Joyce, t'agradaria reunir-te amb nosaltres per parlar-ne?
En privat.
Ah, d'acord.
Però qui sou?
Perdona, que grollera.
Som el Club del Crim dels Dijous.
Dona'm bones notícies.
No et pago una fortuna perquè em toquin la pera.
Bon dia, Ian. A veure, t'explico l'última notícia.
La Sra. Ventham diu que vol el cotxe i la casa
i l'apartament de Mallorca.
Per Déu, només va ser un clau!
És una exageració descomunal de collons!
I ella tampoc és una santa. En tinc proves. Fes-les servir.
Sigui excessiu o no, ja cal que et preparis, Ian.
La Gemma s'ha pres el divorci a la valenta i va a mort contra tu.
- Ei. - Ian.
I a què treu cap tanta urgència? Per què hem hagut de quedar en privat?
He de maximitzar els actius, ara més que mai.
O sigui que em desfaré del cementiri, amb paperassa o sense.
Val més demanar perdó que demanar permís, eh?
Després enderroquem l'església i hi construïm pisos de luxe.
Ah, no. I la gent gran? No els agradarà.
Tant és. Ja no hi seran.
I l'edifici original serà per a esdeveniments.
No marxaran així com així.
Molts d'ells van ser importants i poderosos, en el seu moment.
Però no és el seu moment. És el meu. I el meu puto terreny.
No em preocupen aquests vells xarucs geniüts.
L'únic problema de debò és el Tony Curran.
Per què?
- Aquí ho té, Sr. Ventham. - Gràcies.
El Tony té part de Coopers Chase. També hi farà molts calés, no?
Sí, si hi estigués d'acord. Però és un tossut dels ous, com sempre.
La seva tia Maud hi resideix i no la vol molestar.
I si ell s'hi nega, qui farà la feina?
Ah, jo?
T'agradaria? Ser l'amo i fer més calés.
Sí, és clar.
Sí, m'aniria bé. Ma mare està molt malalta a Polònia
i, en fi, hi he d'enviar diners extra perquè la cuidin, però...
Bogdan, les excavadores estan contractades per dilluns al matí.
Només has d'anar al cementiri i iniciar l'obra.
I en trauràs un bon sou.
Més que suficient perquè cuidin la teva mare a Romania.
- Polònia. - Polònia. Sí, això.
El Tony Curran és un home perillós, està ficat en assumptes perillosos.
Si l'acomiada,
el podria matar.
Bogdan,
soc expert en arts marcials mixtes, d'acord?
De nivell regional.
Sí, jo també soc un home perillós.
Hi ha tracte o no?
Entesos, ho faré. Tracte fet.
- Bé. - Sí.
Bon dia, tieta Maud.
Els meus preferits!
Estàs esplèndida avui, noia.
Ai, ets un bon noi, Tone.
- Bon dia, Tony. Com estàs, company? - Ron. Bon dia, tio.
Et presento la Joyce. Se'ns acaba d'unir.
- Benvinguda a Coopers Chase. - Gràcies.
Bon dia, Maud.
Qui és?
El Tony Curran és copropietari de Coopers Chase amb l'Ian Ventham.
Va comprar el convent en mal estat en efectiu als anys 80.
- I li van fer una bona oferta. - I tant.
Va començar la reforma ell, segons diu, amb les seves pròpies mans.
Després va portar el Ventham pel capital extra i van acabar les obres.
- Així són socis? - Sí.
- Sembla un pèl... - Tosc, sí. Però no t'amoïnis.
El Tony està de part nostra, que és l'important.
Què vols dir, de part nostra?
Corren rumors que l'Ian Ventham vol desempallegar-se de Coopers Chase.
Què? Per què?
Per fer pisos de luxe i engegar-nos a passeig.
Però si m'hi acabo d'instal·lar.
Igualment el Tony no ho permetrà mentre la tia Maud aguanti.
O sigui que el Tony Curran és important per nosaltres.
Igual que la tia Maud.
- Per què no tastem el pastís? - Sí.
Al Club del Crim dels Dijous fa temps que ens cal un expert en medicina.
Ens agradaria que t'unissis al club, Joyce, però de manera temporal.
Sona bastant divertit.
Un pastís bo de nassos, Joyce. No em costaria acostumar-m'hi.
No t'hi acostumis gaire, Ron, o les estatines no et funcionaran.
Però és un pastís summament deliciós.
- Això ho he d'admetre. - Gràcies.
L'havia fet per ma filla, però es veu que està perimenopàusica i no li va bé.
A veure, si pogués fer que tots deixéssiu estar el pastís uns instants...
- Joyce. - Sí?
La foto que has vist abans
de la dona és del cas obert en què treballem.
L'Angela Hughes, "el cas de la dama de blanc que va caure per la finestra".
Sí.
L'informe policial indica que el nòvio de l'Angela, el Peter Mercer,
va ser interrogat i posat en llibertat de seguida.
Els va semblar un bon nano i es van creure la versió sobre l'intrús.
Tot i això, una agent de policia, la inspectora Penny Gray,
l'única dona que hi havia al cos,
el va voler interrogar un segon cop, però li ho van negar.
El club dels nois va fer pinya
i el següent que en sabem
és que va desaparèixer i no se'n va saber més.
Cas tancat.
Fins avui.
Puc preguntar com aconseguiu aquests casos?
Segur que aquests informes són confidencials.
Sí, bé, ens els proporciona l'altra membre fundadora del club
i bona amiga meva, la Penny.
Ah, la inspectora Penny Gray, que volia tornar a interrogar el Peter.
Sí, ella mateixa.
Que emocionant. Que vindrà la setmana que ve?
No, ella no vindrà.
Viu a l'ala de terminals, ara.
Em sap greu.
Gràcies.
Estimada, penso que t'he de posar al dia de l'últim cas.
L'Ibrahim insisteix que l'anomenem
"el cas de la dama de blanc que va caure per la finestra".
Ja ho veus. Enganxós, eh?
Però és un cas complicat.
T'encantaria.
Quant va trigar la pobra noia a dessagnar-se, aquesta és la clau.
I hem tingut una mica de sort.
- Sort? - Sí. Una ajudant amb moltes ganes.
Una exinfermera nouvinguda. La Joyce.
És prou agradable. De fet, una mica simple, en realitat.
Però ho sap tot sobre les ferides amb arma blanca.
Tothom té alguna utilitat.
Pen, tant de bo ens poguessis ajudar amb aquest cas.
És dels bons. No em puc creure que no el proposessis tu abans que et...
John, tu creus que ens sent?
Alguns dies reso perquè sigui així
i altres reso perquè no ens senti.
Jo només vinc i li llegeixo.
- Novel·les de misteri, espero. - És clar.
Es moria d'avorriment abans que tu arribessis.
El Club del Crim dels Dijous li va tornar el seny.
Formàveu un gran equip.
Com està l'Stephen?
Bé, ja ho saps.
És com un pendent, aquesta mena de demència,
i ell no el remunta.
Té dies bons i dies dolents.
I, de vegades, és aquí, el meu Stephen, el que estimo. Llest, brillant.
Però em distrec i torna a desaparèixer.
Del tot.
Gaudeix dels bons moments.
- Stephen, ja he tornat. - Hola, amor meu.
T'ha anat bé, el dia?
Sí, bé. Gràcies. I a tu?
Sí.
- La noia m'ha portat el dinar. - Què era?
Ai, senyor.
M'ha fugit del cap.
Fos el que fos, era deliciós.
Avui he menjat pastís de pollastre amb porros i patates bullides per dinar.
Fabulós.
Sona bé.
- Què llegeixes? - Doncs estava...
Estava mirant el jardí abans i he vist una garsa tota sola.
I m'ha amoïnat. Així que ho he consultat. Sabies que s'aparellen de per vida?
Oi que és preciós?
Com nosaltres.
Ostres, tu. Mira quina hora és. Faig tard. La reunió amb l'editor.
- No, tranquil. - Què?
No hi ha pressa. Et prepararé un te, primer, eh?
- Pots fer una becaineta. - Sí, fantàstic.
Hola a tothom.
Perdoneu el retard. Soc...
Soc l'agent Donna De Freitas de la comissaria de Fairhaven.
I vinc a parlar-los de consells pràctics de seguretat domèstica.
És agent de policia de debò?
És clar que és agent de policia, Marjorie. Comporta't.
Sí, soc una autèntica agent de policia.
Bé. Doncs tinc una pregunta. I una d'adequada.
- A veure... - D'acord.
¿Si un home assassina brutalment la nòvia i desapareix,
quant de temps l'investigarien abans de declarar-lo desaparegut?
Bé, doncs...
No tinc clar què té a veure, això, amb la seguretat domèstica.
Diria que estem tots esperant que això no sigui una xerrada pesada sobre baldons.
Sí, sabem què són els documents d'identitat.
"De veritat és de la companyia del gas o és un lladre?" En fi.
Ja.
Jo el deixaria passar, un lladre.
Està bé tenir visites.
En realitat els volia parlar
dels braçalets de seguretat.
No.
No!
- És el meu cotxe. - Em sap greu.
Tenim un comitè d'aparcaments que es pren la feina seriosament.
- Uns feixistes. - No poden fer-ho. Soc policia.
Podries ser el rei i no els importaria una merda.
Sí, diria que no aniràs enlloc durant una hora, almenys.
Per què no menges amb nosaltres?
- Una ampolla de cada? - Sí.
- De cada què? - Color. Negre i blanc. Vi.
Ah, bé. És un pèl aviat, per mi.
I ara. No és aviat si t'has llevat a les 5:30.
Quina edat em fas?
Setanta-vuit?
- Però no ho sembla. - Faig pilates.
Ja li dic que podria passar per un home de 65 anys,
però les mans no enganyen mai.
Bona observació policial.
I, agent De Freitas, és la teva primera feina?
No. Vaig treballar un temps a la Policia Metropolitana de Londres.
I ho vaig deixar i vaig venir aquí.
I què et sembla? Una mica avorrit, no?
Tranquil·la. Estem en confiança.
Doncs bé...
Sí, estic avorridíssima, tot el dia amb infraccions de trànsit.
I són solters? Casats?
Solter convençut.
Divorciat. Dues vegades.
Viuda.
L'Elizabeth està casada, amb l'adorable Stephen.
Ah, sí? I se'ns afegirà?
No, té una entrega.
L'Stephen és un escriptor.
De debò? I vostè què feia abans de jubilar-se?
Psiquiatre. M'especialitzava en veterans de guerra amb estrès posttraumàtic.
I vostè, Ron?
Sindicalista.
No eres un sindicalista qualsevol, Ron.
Eres el sindicalista en majúscules. Conegut com a Ron el Roig.
És cert, sí. Si es tractava d'un piquet, una vaga o una seguda,
jo era allà, prop del braser, animant la tropa.
Quins temps, fantàstics.
I vostè, Joyce?
Ah, res d'especial.
Vaig ser infermera, mare i altre cop infermera.
La meva filla Joanna és la interessant de la família.
Dirigeix un fons de cobertura, no sé si sabeu què és.
- No. - Ni idea.
Jo tampoc.
I vostè, Elizabeth?
Què feia?
Assumptes internacionals.
Ostres, com a diplomàtica?
Diguem que tinc una àmplia cartera d'habilitats.
- Puc? - El vi. Genial, gràcies.
En prendré una mica. Què tenim, avui? A veure.
- Jo demanaré per tu. - Ah, sí?
Va, Jackie, que et quedes enrere.
Aquest lloc és increïble. Gairebé em fa venir ganes d'envellir.
Vull dir, quan arribi als últims capítols de la meva vida.
Sí, Coopers Chase és excepcional.
- Ep! - Tenim moltíssima sort...
- Aquí el tenim. - Ah, el Jason.
Com estàs, pare?
Bé, fill. I ara que et veig, millor.
El Jason Ritchie?
Sí, la nostra celebritat. El fill del Ron. Ve dos o tres cops per setmana.
Ibsy.
- Jason. - Hola, Jason.
- Elizabeth. - Mira, ella és l'agent Donna De Freitas.
- Què hi ha? Com va? - Hola.
Encantada de conèixer-te.
Sí, jo era... Vull dir, soc una gran fan. He vist tots els teus combats.
I què fas, últimament, des de la lesió?
Aparicions a la tele de tant en tant.
És clar.
Va ser el campió dels campions, oi, fill?
- Ja ho sap, pare. - Ja.
Jason, ella és la Joyce. Acaba d'arribar.
T'he de dir
que em vas semblar meravellós a Celebrity MasterChef.
Oh, moltes gràcies, Joyce.
I ara què tens pensat fer, Jason?
He començat els assajos de Dancing on Ice.
És gairebé com un esport, oi?
Sí.
Bé, moltíssimes gràcies pel dinar. Gràcies. Ui.
- Gràcies. Cuideu-vos. - Que vagi molt bé.
- Adeu. - Sí, a reveure.
Una noia maca.
Ens podria ser útil.
Tony, tio, deixa'm fer.
- No permetré que facis el que et roti. - Que no té res de mal.
No hi ha res tèrbol, és tot positiu. Llegeix el contracte.
- El contracte? - Sí.
Vols involucrar-hi el Bogdan, el polonès, no?
No faràs res mentre la meva tia Maud visqui.
- Ens veiem als tribunals. - Quan vulguis.
- Renoi. - Estaré preparat.
Quin problema creieu que tenen?
Diners.
Al final, tot es redueix als diners.
Tony, quin problema hi ha?
Que quin problema hi ha, Liz? Ell, el Ventham és el problema.
Creu que pot desmantellar un cementiri per fer-hi pisos de luxe.
- El rumor era cert? - Faran un soroll espantós.
Però i l'edifici principal? I els nostres apartaments?
- Un espai per a esdeveniments. - Per Déu.
- Ron. - Sí.
- Què hi podem fer? - Convoca una junta de residents.
Surt als contractes d'arrendament. Ens ho ha de consultar.
Però tu no hi pots fer res, com a copropietari?
Moltes coses. Puc fer moltes coses.
Estigueu tranquils,
defensaré tant com pugui aquest lloc i una gent tan maca com vosaltres.
Als Curran, no se'ns provoca.
I aviat descobrirà per què.
Us ho juro.
Tenim una lluita entre mans.
- Fora! - Fora!
SALVEM COOPERS CHASE
- Eh, però què fas? Ei! - Mira que ets imbècil!
Bé, a veure.
Quina afluència de gent.
Per començar, deixin-me citar Confuci.
Ah. Jo tinc una cita.
Són paraules seves, Sr. Ventham, no meves.
"Inversions Ventham podrà desenvolupar nous espais residencials
només després de consultar-ho amb els residents de Coopers Chase."
Sí, i això és una consulta.
Vostès són els residents. Consultin, tenen deu minuts.
Això no és una consulta. És una emboscada.
Sabem que té la intenció de desfer-se de la comunitat de jubilats.
- Exacte, i fotre'ns al carrer. - Au, vinga. No, i ara.
Al carrer, no. Tots seran compensats i reallotjats.
Però volem viure a Coopers Chase. I hem signat contractes.
Contractes de per vida!
Sí, i semblen immortals.
Tot i això, si es llegeixen el contracte, veuran una clàusula que diu...
La qüestió és que ens encanta viure aquí.
- Exacte! - Això és casa nostra i els nostres amics.
I hi ha residents que tenen parelles que necessiten cures especials.
O que no tenen família al país.
I què pensa fer amb les llames? Estan fora de control, són com conills.
Vaig fer una gran contribució al santuari d'ases, i ells se les enduran.
I això és el que vol fer amb tots nosaltres?
A més, soc el seu veterinari. Jo me n'ocupo.
I no els pot fer una cosa així sense consultar-m'ho, primer.
El que és innegable és que aquestes terres són meves. D'acord?
Tinc dret a fer-ne el que vulgui.
No pot excavar tombes sagrades i pertorbar els morts
només per uns calés ràpids.
És un pecat.
No sabia que el pare Mackie es pogués alterar tant.
Ell s'ocupa del cementiri cada dia. És com si menyspreessin la seva fe.
Suposo que sí.
Com que Déu no farà acte de presència, això és tot.
S'ha acabat el temps. Les excavadores comencen dilluns. Gràcies.
S'ha equivocat de tio, si es pensa que pot fer el que vulgui.
- Li ho he dit sense embuts. - De veritat?
Sí, li he dit: "Escolta, tu, Ventham.
Si pretens substituir-me per aquell idiota polonès,
tindràs una sorpresa."
Entesos, Tony.
Però no fem res precipitat. Has de conservar el seny.
Escolta, et truco després, eh?
- D'acord, adeu. - Fins ara.
Què hi fas, tu, aquí?
Bé, la víctima sembla que ha estat colpejada fins a la mort.
No hi ha rastre de l'arma homicida.
Escolten Esmorzars amb la KNT1, la ràdio de Kent.
Últimes notícies, el cos de Tony Curran, un empresari i contractista local,
va ser trobat ahir al matí a casa seva.
Sembla que va ser colpejat fins a la mort.
Per ara, no hi ha sospitosos.
La policia diu que continuen investigant-ho.
Elizabeth!
Reunió a fora de la sala dels trencaclosques. Ara!
Reunió d'emergència, ara mateix!
Què coi diu?
Sí! Som-hi tots! Esquerra! Dreta!
- Ron! - Sí?
Hi ha reunió d'emergència Surt de la piscina, ja!
De què va, això? Estava fent ioga. No es pot saludar el sol dos cops al dia.
Els membres temporals no poden convocar reunions extraordinàries.
Hi ha hagut un assassinat! Un de debò!
- Què? - Qui?
El Tony Curran! El van matar a casa seva ahir al matí.
Ara tenim un cas de veritat. És fabulós, oi?
- No, Joyce, no és fabulós. - Si el Tony Curran és mort...
Qui protegirà Coopers Chase de ser destruït?
El Ventham podrà fer el que vulgui.
És clar. I ho sento molt pel Tony. Òbviament, EPD i tal.
- Qui podria voler matar el Tony Curran? - I com l'enxampem?
La policia deu estar elaborant una llista de sospitosos.
Necessitem un home, o una dona, que s'hi pugui infiltrar.
I diria que coneixem la persona indicada.
A veure, escoltin, senyors.
La causa de la mort, és desagradable: un traumatisme al costat dret del cap.
El lloc estava regirat, potser un robatori amb complicacions.
Però no sembla que forcessin l'entrada.
L'última trucada que va fer va ser a un número sense titular,
segurament era d'un sol ús.
Hi havia diversos objectes a terra i al bufet:
documents, factures, contractes i, entre ells, aquesta foto.
Bé, és...
Sí, deixi la safata, agent.
Segur que té altres feines importants per fer.
Sí.
És clar.
- Feines molt importants. - Bé.
El te no es prepara sol.
- Digui? - Joyce, estàs preparada?
Gairebé.
- Quedem a la parada de bus. - Sí.
Llestos. Què me'n dius? M'he passat?
No, en absolut. Queda molt realista.
Hola?
Comissaria de Fairhaven. És clar. Soc el Dr. Ibrahim Arif.
Correcte.
Un bon amic meu, el Ron Ritchie,
té una informació força important sobre l'assassinat del Tony Curran.
Ens estem a Coopers Chase.
No. Ho sento, no serà possible. No podem venir a comissaria.
El Ron està bastant malalt i vulnerable, aquests dies.
Té incontinència, també.
No, no diguis això.
No podrien enviar-nos algú?
- Fantàstic. Gràcies. - Genial. Perfecte. En marxa, no?
Sí, bé, no del tot. Encara estàs massa decent.
- Ja. - Desmillora't.
Em desmilloro.
Avui passaré el dia fora. Si vols res, truca'm.
No. Estaré bé, no pateixis per mi.
Però què...?
Què carai portes posat?
T'assembles a la reina.
- Tu creus? - Sí.
Va ser un dia trist.
El funeral.
- Te'n recordes? - És clar que sí.
Va ser el 19 de setembre de 2022. Ho vam mirar a la tele.
Et vas obsessionar amb les mesures de seguretat.
És veritat.
I ara què trames?
Ja em coneixes, una mica de tot. Tinc un pla.
La meva estimada Elizabeth, tu sempre tens un pla.
A la dreta.
M'agrada el teu jersei.
I ara què?
Tu segueix-me.
Que emocionant.
Em sento com en un d'aquells drames de diumenge
sobre dues velletes combatives i d'ulls brillants
que burlen la policia sense parar.
Tu et sents igual?
- No. I Joyce. - Què?
No tornis a dir això de "velletes combatives d'ulls brillants" davant meu.
D'acord.
Jove, si us plau, ajudi'm.
- M'acaben de robar la bossa al costat de... - De Marks and Spencer.
Sí, Marks and Spencer.
Ho portava tot allà dins. La pensió, els diners, tot. Ajudi'm, per favor.
Sí, i tant. Anotaré les seves dades.
No, vull que m'atengui una dona policia.
Li prometo que estic qualificat i tinc un caràcter molt amable.
- No, ha de ser una dona. - Però...
És una monja!
Sí.
Sí, soc una monja.
He fet els vots i no puc estar amb un home, amb cap home.
Tret de Jesús, és clar.
Entesos.
- Esperi's aquí. - Afanyi's.
D'acord, sí. Esperi's aquí.
Una monja, molt bona. Tant de bo se m'hagués acudit a mi.
Bé, senyores, ¿com les puc...
ajudar?
SALA D'INTERROGATORIS AMB GRAVACIÓ
- De veritat t'han robat la bossa? - No.
Ja el planyo, qui ho intenti. T'ho imagines?
Aleshores, us he de preguntar què hi feu, aquí.
Me n'he de tornar a atrapar delinqüents i tot això.
Genial. Deixa que et digui una cosa, primer.
No facis veure que no t'alegres de veure'ns,
perquè sé que sí, com nosaltres de veure't a tu.
Això serà molt més divertit si totes hi estem d'acord.
Pel que fa a la gravació, l'agent De Freitas es nega a respondre,
però intenta ocultar un lleu somriure.
Segon, si t'impedim fer alguna cosa, segur que no és atrapar delinqüents.
És una cosa avorrida.
Sense comentaris.
Et volem fer una pregunta.
Digueu, doncs.
T'agradaria investigar l'assassinat del Tony Curran?
Això és impossible que passi.
Però si ho féssim possible, t'interessaria?
"Si ho féssim possible?"
Qui et creus que ets, la cap de l'MI5?
No.
No, només soc una dona que no accepta un no per resposta. Com tu, em sembla.
I què en traieu?
Oh, admiro la teva desconfiança.
És un tret que admiro per sobre de tot.
Que bé.
Llavors no t'importarà dir-me què en traieu, vosaltres, oi que no?
Bé, pot ser que ens sorgeixin preguntes sobre la investigació a mesura que avança.
No puc compartir res confidencial.
No serem poc professionals. Te'n dono la meva paraula.
Com a serventa de Déu.
¿Si acceptés la vostra ajuda per entrar al cas del Tony Curran,
de quan parlaríem?
- Dona'ns una hora. - Una hora?
Depèn del trànsit.
- Tenim l'equip en posició, esperant. - Vol dir el Ron i l'Ibrahim.
Té, la meva informació de contacte. Envia'm un missatge.
- L'interrogatori conclou a les 12:47. - La gravadora està apagada, Joyce.
- Ah, sí. És veritat. - Sí.
Sistemes en marxa.
Rebut.
Bona tarda. Vinc a veure el Sr. Ron Ritchie.
- Per aquí, comissari. - Gràcies.
Ron? Ha arribat l'amable policia...
Policia! No! Res de policies!
Què vol de mi? Eh?
- Tinc dret a protestar. - Calma.
Disculpi'l. No tolera bé les figures d'autoritat.
- Ron. Tranquil·litza't, si us plau. - Sí, entesos.
Vol parlar de la discussió que vas veure entre l'Ian Ventham i el Tony Curran.
Li asseguro que vostè no tindrà cap problema.
- Només li he de fer unes preguntes. - No!
Vull parlar amb la dama de coure. Amb ell no parlaré.
- Quina dama? - La dameta encantadora que va venir aquí.
Vol dir l'agent De Freitas. Ens va venir a parlar de baldons.
El Ron té debilitat per ella.
Ah, sí. Ja. Bé, no. És molt nova.
No té gaire experiència. De fet, no participa en la investigació.
Vull que vingui la dama!
Només parlaré amb la dama.
Ho sento. Només parlarà amb l'agent De Freitas...
Seria possible incorporar-la al seu equip?
Miraré què puc fer.
Brillant, Ibsy.
De nassos, tio. De veritat.
Agent De Freitas.
Notícies de Recursos Humans. Et transfereixen.
- On? - Al DIC.
El Departament d'Investigació Criminal.
T'han assignat l'assassinat del Tony Curran fins a nou avís.
Impossible.
De debò?
DONNA HEU TARDAT MENYS DE 20 MINUTS! WTF!
Què vol dir "WTF"?
Què collons...?
Com?
Què collons...?
Perdona, maca.
M'ho va dir ma filla.
Disculpin la meva amiga. Va una mica...
Que no.
INFORME ANUAL DEL 2023 COMPLEX RESIDENCIAL COOPERS CHASE
Ah, interessant.
COOPERS CHASE TÉ UN MISTERIÓS TERCER INVERSOR.
QUÈ FAS DESPERTA?
Joyce, una amiga meva ha aconseguit la comptabilitat de Coopers Chase.
Però són comptes quasi impossibles de desxifrar.
- I potser la teva filla... - La Joanna.
La Joanna. Treballa en finances, oi?
No podria donar-hi una ullada i desglossar-nos-els?
Confidencialment, és clar.
No n'estic segura. Va molt enfeinada. No té temps ni per trucar-me.
Tu intenta-ho, d'acord?
Si hem d'investigar professionalment i eficaç,
hem d'utilitzar tots els recursos a l'abast.
- Miraré què hi puc fer. - Bé.
Joyce, tens un do.
A veure si ho entenc. És un club sobre assassinats?
Com un pòdcast de crims reals?
Bé, en certa manera, sí. Però investiguem els assassinats.
Sona una mica macabre.
He d'admetre que sembla un pèl de sonats. Però és un grup meravellós. Som un equip.
I, bé, si poguessis donar un cop d'ull als comptes...
Per si no ho saps, vaig molt enfeinada, mare.
Per l'amor de Déu, Joanna.
Em truques un cop a la setmana, em visites, com a molt, durant 47 minuts
i ara ni et menges el meu pastís.
Només et demano que, per favor, deixis de banda els milionaris dos minuts
i ajudis l'única mare que tens per una punyetera vegada.
- M'ho miraré. - Gràcies.
Antecedents del Curran:
conducció temerària, agressió, tinença il·legal d'armes...
I continua.
Sens dubte, molta gent el volia veure mort.
Però ara hem d'esbrinar qui és l'altre home de la foto.
Quina foto?
La de l'escena del crim del Curran. N'hi havia unes quantes per terra.
De vacances i casaments familiars.
Però en aquesta hi sortia ell i un home que no identifiquem.
Acaba d'arribar del forense. Te la vols mirar?
Sí, per favor.
Perdó. No mola demanar per favor a Investigació Criminal.
No soc el més indicat per dir què mola. Tu mira't la foto, De Freitas.
Em pot dir Donna. Si no, em sona estrany.
Donna?
Sí, és el meu nom.
El nom de pila.
Ja, bé. Ho intentaré, però no soc de dir a la gent pel nom de pila.
No sé ni el nom del Griffiths i fa set anys que treballa amb nosaltres.
I no sap qui és, el del costat del Curran?
No, el Griffiths hi està treballant.
Doncs no cal que continuï. És el Bobby Tanner.
Què?
Un important cervell criminal.
A Londres li van perdre la pista. Fa anys que el busquen.
I apareix aquí.
Ironies del destí.
- I a Londres no el van localitzar? - No. I li diré una altra cosa.
Hi ha un tercer home, però l'han tallat.
Què?
Sí, miri.
Veu el seu braç reflectit al mirall?
Ah, sí.
Ben vist.
Ho diré al Griffiths.
Al màxim, Joyce.
Ja són aquí. Preparats?
- Sí. - Sí.
- Recordeu... - Fes-me lloc.
...que tota informació que els traguem serà un plus.
Ja.
El Hudson estarà hermètic, segur.
Hem de fer que se senti incòmode, el més incòmode possible.
Segons la meva experiència, és més fàcil que algú reveli coses
quan està incòmode.
Jo crec que es treu més informació amb amabilitat i un pastís.
Ja.
I alguna vegada has hagut d'interrogar un espia enemic a l'Alemanya de l'Est?
Doncs no.
Hola, Joanna, reina.
- M'he mirat els comptes del Ventham. - Això.
Resulta que contenen dades ben interessants.
T'he enviat els PDF.
Saps què és un PDF?
A tu què et sembla, Jo?
L'Ibrahim ho sap. Ell està al corrent de tot.
Un PDF.
Oh, ja ho tenim.
12 MILIONS EN ACCIONS
Mare de Déu.
I tant, "mare de Déu". Quina filla tan intel·ligent que tens, tu.
És informació decisiva. Ara sí que tenim un autèntic avantatge.
Ben fet, Jo.
- Genial. - Gràcies, mare. Penjo.
Som-hi.
- Endavant. - Gràcies.
Bona tarda. Crec que ja coneixen l'agent De Freitas.
Investiguem l'assassinat del Tony Curran.
Tinc entès que tenen certa informació sobre...
el senyor Curran, que preparava la reconversió...
Perdoni les males maneres, comissari.
- Si us plau, segui. - Sí, vinga, segui.
Descansi. Així.
Posi's còmode.
- Soc jo o fa calor, aquí? - És clar que fa calor. Tinc 76 anys.
Si que té força, senyor Ritchie. El creia malalt i vulnerable.
És que tenim dies bons i dolents, a aquesta edat, sap? Bons i dolents.
I li ha tornat a sortir la dent.
Com? Ah, sí, guaita. És un miracle.
Que maleducats. No li hem ofert ni un te.
- El pren amb sucre? - Ah, no. Intento reduir-lo.
Però ha de tastar el pastís. Espero que li sigui permès, de servei.
No, he menjat força per dinar.
Va. Per què no?
- Això, això. Mengi. - Quina pinta.
Perdó, és que no puc...
És...
Tranquil.
Ostres, que bo.
- Oi que sí? - Oh!
Bé, Ron,
vostè va veure l'Ian i el Tony discutint a l'aparcament.
- Oi? Per això hem vingut. - Sí, sí. Molt acaloradament.
I va acabar malament. El Tony va marxar empipat.
Deduïm que per diners.
La causa de tots els mals, diuen. Tot i que no va ser Jung qui va...?
El meu fill diu que la casa del Tony té un sistema de seguretat excel·lent.
Ah, sí? El seu fill coneixia el Tony Curran?
Bé, com el coneixíem tots. Vull dir, era tot un personatge, el Tony.
Sí, aquí era molt conegut.
Tots hi hem tractat per un motiu o altre. Res important.
Tot i això, seria útil parlar amb el seu fill. Jason, es diu?
Sí, és clar, cap problema. Com que vindrà a veure'm.
Però dubto que els pugui ajudar.
Bé, és millor deixar que la policia faci la feina i...
Crec que el Ron ho deia per si han tret cap informació del sistema de seguretat.
No funcionava. Una pèrdua de diners, trobo jo.
Que estrany, que un constructor tingui un sistema de seguretat defectuós.
I l'hora de la mort?
No els ho podem dir.
Encara no podem fer pública aquesta informació, és massa delicada.
Té raó. I només estem fent que demanar-li informació. No li hem comunicat res.
Jo, per exemple, sé que hi havia tres inversors a Coopers Chase
quan es va crear.
Eren l'Ian Ventham, el Tony Curran i un inversor anònim
que tenia una empresa fantasma: Bloomin' Marvelous.
Ho sabia?
No. No ho sabia, no.
També tinc això.
Un mòbil molt antic?
Potser és vell, però encara funciona.
I conté uns PDF amb detalls financers dels comptes de l'Ian Ventham
que demostren que la part del Tony Curran passarà a ser de l'Ian Ventham, si mor.
És a dir, l'Ian Ventham guanya milions, amb aquest assassinat.
A veure.
A canvi de l'hora de la mort.
No puc revelar aquesta informació.
Vol els arxius o no?
Les 11:24.
- Agent De Freitas. - Quina precisió.
El rellotge va enregistrar quan se li va aturar el cor.
Agent De Freitas!
Vol els arxius o no?
Tingui.
Gràcies.
Però d'on coi han tret els comptes de l'Ian Ventham?
És una empresa privada. Ni nosaltres no hi podem accedir.
Treball en equip.
La gent de la nostra generació encara recordem com pot ser de valuós.
Com aconsegueixes fer la pasta de full tan lleugera?
El truc és treballar la massa ràpidament mentre està freda.
- Tingui. - Segur que tens bones mans.
- Això m'han dit alguna vegada. - Jason!
- Aquí el tenim. El meu fill Jason. - Ei, pare.
Com li vaig prometre. Ell és el comissari Hudson. Jason.
Jason el Martell Ritchie.
No necessita cap presentació, ell. He vist tots els teus combats.
Llàstima que haguessis de parar per la lesió.
- Sí, coses que passen. - Perdona. Sí.
- I deu ser divertit treballar a la tele. - Sí.
Oi que sortiràs a Blancaneu aquest Nadal?
Sí, faré de príncep.
¿Per què no es fa una foto
amb el tres vegades campió de la WBA dels pesos mitjans?
- Aquí i ara. Va. Posi-s'hi. - Moltes gràcies. N'està segur?
És clar que n'està segur.
Als de la comissaria els encantarà.
En posició. Un somriure.
- No em crec que siguis tu. Punys amunt. - Soc jo.
- Molt bé. - Faci'n unes quantes.
- Això. Queda genial. - Ding-ding.
- Molt natural. - Fum-li fort.
M'encanta. Just al mentó.
- La tens? - Li encantaran.
- N'hi ha alguna de bona. - Guaita.
Sí.
- Gràcies. - De res. He de marxar.
- Un segon. - D'acord.
Què en penses, del Tony Curran i l'Ian Ventham?
- Els coneixies una mica, oi? - No.
A veure, sabia qui eren.
El Tony tenia molts enemics i l'Ian també els té.
Te'n ve algun al cap?
No.
Ara mateix, no.
En fi, me n'he d'anar.
- Entesos. - Bé, només... Truca'm si se t'acut res.
- Comissari, un plaer. - Igualment.
- Agent, que li vagi bé. - Sí.
Un moment. Espera, Jason.
Comissari, sé que li agrada el pastís. Li dono la resta del de cafè amb nous.
I potser hauria de conduir la Donna, porta moltíssim rom.
Trobo que fa ressaltar el gust de les nous.
- Gràcies. - Ha estat un plaer.
Maud.
Què busques, Elizabeth?
Només volia dir que lamento la teva pèrdua.
El Tony era molt bon nano.
Tens idea de qui l'ha mort?
Tinc moltes idees sobre moltes coses, reina.
Però no les comparteixo, i menys quan la bòfia ronda per aquí.
Sí, quina colla d'inútils.
- Però els polis són així, no? - Sí.
Oh, quines flors tan boniques.
Sí, són d'un vell amic que també estimava el Tony.
Encara queda gent educada.
EL MEU SINCER CONDOL AMB AMOR, B.T.
Jason, estàs bé, fill? Creia que venies a fer una birra.
- M'ha sortit una urgència. - Va, si acabes d'arribar.
- Sí, però me n'he d'anar. - Què tens? Què passa?
- Pare, deixa-ho, entesos? - Per què estàs tan emprenyat?
Molt bé. Mira. Sé que t'avergonyeixes de la meva feina a la tele.
Però podries mirar que no fos tan evident.
No me n'avergonyeixo, Jason.
A veure, no t'ho negaré, el món de la boxa l'entenc molt millor.
- Ostres, eres tot un rival. - Ho veus? No ho pots evitar, oi?
- El què? - Res, me'n vaig.
Bé, vigila...
- Ara! - Sí, però vigila amb la moto.
El Jason li ha mentit.
Com?
Surt a l'arxiu del Tony Curran.
El Jason solia fer feines per a ell i el Ventham
abans de començar a la tele.
- I li diré una altra cosa. - Què?
És el tercer home de la foto de l'escena del crim.
El braç del mirall és seu. Porta el mateix tatuatge. On té el mòbil?
És aquí.
A veure, ensenya-m'ho.
Miri.
- A més, tenia pressa per marxar. - Això sí.
Hauríem de vigilar-lo, i a l'Ian Ventham també.
No vull que ens desaparegui ningú.
T'acaba d'avançar un aprenent.
Per l'amor de Déu, volem saber com podia conduir de ràpid el Ventham
de Coopers Chase fins a casa del Tony Curran.
La paraula clau és "ràpid".
Algú vol un caramel?
Els meus càlculs no es basen en la velocitat.
Tinc un algoritme complex que em permetrà determinar
si va poder arribar-hi a temps per matar el Tony.
Una mica de paciència.
Sí, doncs avui vaig de bòlit.
S'ha mort el meu soci i tinc una feinada de por.
És clar. Li importaria dir-me qui és el que està amb el Tony?
- És el Bobby Tanner. - Correcte.
La policia fa anys que el busca. Té una llarga llista d'acusacions.
I el seu nom és ben conegut, per aquí, diuen.
Creia que era mort. D'on l'ha tret?
De l'escena del crim.
Ah, sí?
Ja. D'acord.
Per què es va involucrar amb el Bobby Tanner, Ian?
És un element perillós.
Talla els dits dels seus enemics i els envia per correu.
En teníem un congelador ple, a Scotland Yard.
Ens ho pot dir ara o ho podem esbrinar d'una altra manera.
És el tercer propietari.
- De què? - De Coopers Chase. Mira que és lent.
El Curran l'hi va incloure pels calés, per acabar les obres.
- Escolti, no va ser idea meva. - Sap on pot ser?
Que no m'escolta? Creia que era mort. Va desaparèixer fa...
Fa molts anys, ostres.
Si és viu, ja cal que el trobin. És un tio perillós.
Creu que ell va matar el Tony?
No ho sé. Aquesta és la seva feina. Mirin, me n'he d'anar.
Per què discutia amb el Tony abans que morís?
Per negocis. És una mica complicat d'explicar.
El Jason Ritchie surt a la foto.
El tatuatge el delata.
Li va demanar que matés el Tony?
El Jason Ritchie no el puc veure ni en pintura.
Li aniria bé que els dos socis fossin morts, no?
Ha guanyat dotze milions amb el Tony fora de combat.
Com carai ho sap, això?
Jo no vaig matar el Tony Curran, si és el que pensen.
Vaig passar el matí amb uns inversors.
Trobin el Tanner i tanquin-lo a la garjola.
- És el més segur per a ell i per a tots. - Se'l veu amoïnat, de sobte.
Sí, està suant.
Ja, pensin el que vulguin. Tinc una reunió urgent.
Facin la seva feina, si en saben, jo faré la meva.
Me n'he d'anar.
- Tornarem a parlar aviat. - Sí.
I la senyora Ventham?
Pregunti-ho al seu advocat.
Els divorcis són caríssims, eh?
Sí, crec que l'algoritme ha funcionat.
Considerant el trànsit i que anava a 30 km/h...
Ibrahim!
L'Ian Ventham va poder arribar a temps per matar el Tony Curran, sí o no?
No.
Merda.
- Merda. - Merda.
Merda.
Senyor.
L'Ian Ventham no va poder matar el Tony Curran.
Què?
I per què no?
No hauria pogut arribar-hi a temps.
Hauria arribat set minuts després de la mort.
- I has tret la informació de... - El Club del Crim dels Dijous.
Perdona, què has dit?
Bé, és com s'anomenen entre ells.
L'Elizabeth i el seu grup.
Han conduït fins a casa del Curran i ho han calculat.
He enviat el Griffiths a fer exactament això.
Mecàson tot.
Fa gairebé 30 anys que faig aquesta feina. No m'intimidaran quatre jubilats.
- Griffiths, bé. Què n'has tret? - Segons les nostres dades...
Mira, parla sense embuts.
El Ventham podia arribar a temps per matar el Curran, sí o no?
- No. - Fot el camp, Griffiths.
- Hola, Donna. - Ei, Elizabeth.
- Necessito que m'ajudis. - Digues.
A l'escena del crim del Curran vam trobar una foto d'ell amb el Bobby Tanner.
El Bobby Tanner?
N'he sentit parlar. És perillós, està ficat en drogues i assassinats.
Exacte.
I hauríem de parlar-hi, però fa anys que està desaparegut.
Ens podries ajudar a trobar-lo?
Sí, és clar.
A canvi de tota la informació recent que tinguis.
Elizabeth.
Vinga, Donna. Ja saps com funcionen aquestes coses.
Saps la foto de què et vaig parlar? Hi surt un altre home.
D'acord. Qui?
El Jason Ritchie.
Què?
I n'hi ha més.
Truca'm d'aquí a uns minuts.
No desperti els morts.
Mare de Déu.
- Li has vist la cara? - Era massa fosc.
Llavors que l'Ian Ventham no sigui el principal sospitós
no vol dir que no encarregués a algú altre que el matés.
Exacte. I aquí és on es complica.
La policia es planteja parlar amb el Jason.
Hi ha rumors que solia fer feinetes esporàdiques
per al senyor Ventham i el Tony Curran, quan necessitaven músculs.
- Quines feinetes? - Això és el que hem d'esbrinar.
No li ho he dit al Ron.
Per sort, està ocupat organitzant la protesta.
Ah, per cert, val més que me'n vagi.
Et passo a buscar, dilluns? Podem anar a la protesta junts.
No m'ho perdré.
No permetrem que excavin al cementiri i deixin la Penny al carrer.
Això no pot passar.
No.
Però dilluns lluitarem.
Veniu tots, acosteu-vos cap aquí.
Formarem una barricada humana davant del cementiri,
i ho farem en solidaritat entre tots nosaltres, oi que sí?
Sí!
Doncs som-hi. Ja ho tenim.
Resistiu!
ATUREM L'ACAPARAMENT DE TERRES
No viurem de genolls, Ron.
- Hi estic d'acord. - Mai ens rendirem.
- Gràcies per venir a tots dos. - Aturem-lo.
Ah, mira. Fantàstic, nois.
El Bernard ha reciclat un eslògan. El meu és original.
- Res de baralles entre vosaltres, eh? - Què?
- Avui regna la solidaritat. - Totalment.
Ets el millor, Ibsy, el millor.
Joyce, però què fas amb una cafetera? No és una festa del poble. És molt seriós.
Sí, és clar, però amb un bon cafè podrem protestar més temps.
Quina dona tan sàvia. Sí.
L'enemic s'acosta!
No. Au, va! No ho poden fer, això!
Agafa una pala, entra per darrere i ves excavant.
No podré fer gran cosa amb una pala.
Legalment, les obres han de començar avui. Només cal excavar una mica. Surt.
D'acord.
Sortiu del mig!
Cap allà. Ja pots marxar. Que passo.
Collons, sembla The Walking Dead.
Vinga.
Passo. Que ningú es mogui. Així, resistiu. Molt bé.
Genial.
Què coi passa?
Què és això? Estàs revivint els 80? Recordant quan encara se t'aixecava?
A tu què et sembla que és? Una protesta!
Aquí hi ha gent que se les ha tingut amb homes pitjors que tu.
Tenim professors i soldats, doctors i banquers.
I què volem?
Que no excavin!
Una carta amb la lletra més gran!
Models nus a la classe d'art!
Un moment. La idea no és posar-nos a cridar coses a l'atzar!
No! Solidaritat!
Molt bé, tothom fora. Deixeu-nos començar a excavar.
- No entraràs en aquest cementiri. - No.
A ell no el toquis.
Fot el camp, puto traïdor. Me la pagaràs.
Sí? Doncs t'hauràs d'enfrontar a mi i a tota aquesta gent.
Així que tu mateix. Ian Ventham, fora!
Ian Ventham, fora!
- Sí! - Ian Ventham, fora!
Ian Ventham, fora!
Solidaritat!
Ian Ventham, fora!
Tots units, germans i germanes. Alceu la veu.
- Ian Ventham, fora! - Trucaré a la policia.
Fes-ho. I explica'ls que has agredit un capellà.
Ian Ventham, fora!
Hola.
Que ha vist un picot? M'ha semblat veure un picot.
No.
L'he vist per aquí alguna vegada reparant coses.
Es diu Bogdan, oi?
Sí.
Soc la Marina.
- També és el nom de ma mare. - Què diu!
De veritat? Quina coincidència, oi?
És un nom preciós. Però què he de dir, jo?
- És aquí amb vostè? - No. Viu a Polònia encara.
Estic segura que la troba a faltar.
I ella a vostè.
No passa dia que no la trobi a faltar.
- Parla polonès? - Sí, una mica.
Vaig venir a Anglaterra per ella.
Hi ha millors feines, aquí. Paguen més.
Així puc enviar diners a casa.
De quina part de Polònia és?
De Cracòvia.
Vaig menjar una sopa meravellosa a Cracòvia. Krupnik.
- Ah, la sopa d'ordi. - Sí.
I què hi feia, a Polònia?
Viatjava amb un circ.
Quins bons temps.
Ja.
És ridícul, oi?
Fer això només amb una pala, però ara en soc responsable.
Ha substituït el Tony com a cap?
Sí, ara soc el contractista principal de l'Ian.
L'Ian li va donar la feina abans que el Tony morís?
Sí, Marina, ja era la meva feina abans que el Tony morís. Per què?
Que potser em vol preguntar alguna cosa?
És que sabem que l'Ian ha tret molt profit de la mort del Tony
i em preguntava si, bé,
si va encarregar a algú que matés el Tony per ell.
No ho sé.
Podria ser.
Aleshores deixi'm ser més concreta.
L'Ian li va demanar que matés el Tony per ell?
No.
I encara que ho hagués fet, li hauria dit que no.
Faria moltes coses per l'Ian Ventham, com ara desenterrar ossos,
però mai mataria un home per ell.
Ningú et vol veure aquí, Ian. Marxa a casa.
Entesos? Llegeix els cartells i fum el camp.
No em toqueu. Prou.
No m'agafeu!
Que no m'agafeu! Pareu!
No em toqueu!
- Eh! - Ningú et vol veure aquí!
Per què no ens escolta?
- Eh! - Per què?
No! Això...
Això...
Deixeu-me passar.
És mort.
Ostres, tu.
Bé,
som tots testimonis d'un assassinat.
Primera pregunta: com saps que ha estat un assassinat i no un infart?
- Se'l veia molt estressat. - Sí.
La causa probable de la mort ha estat una sobredosi de fentanil
administrada just abans de morir.
Estan esperant els resultats del laboratori.
- D'on has tret aquesta informació? - La Donna m'ha escrit.
- Està sent molt útil. - I d'on ha sortit, el fentanil?
En medicina el fan servir com a anestèsic i analgèsic.
És molt eficaç i té diverses aplicacions.
Però una dosi alta pot ser absolutament mortal.
O sigui, ha hagut de ser algú amb accés a agulles i medicaments, no?
Sí, però això pot implicar quasi tothom a Coopers Chase.
Tinc fotos de tots els que hi havia a l'escena.
Suposo que ha passat durant el rebombori.
Una dosi mortal administrada tranquil·lament i fredament
mentre discutíem.
- Llavors l'assassí surt a les fotos? - Sens dubte.
- Hi sortim tots. - Tots som sospitosos.
Parlant de fotos, no hem resolt el misteri del Bobby Tanner.
Quin misteri?
- Qui? - Què?
Ah, perdoneu. No us ho he comentat?
No, no ens n'has dit res.
La Donna em va comentar que van trobar una foto a l'escena del crim del Tony
on sortia ell, un conegut criminal anomenat Bobby Tanner i el...
I qui?
- No importa. No, no és... - No.
No ens hauries d'ocultar informació. Elizabeth, som un equip.
No és això, és que...
La Donna a vegades m'escriu de nit, tard, i esperava un bon moment per dir-vos-ho.
Doncs ara sembla el moment perfecte. Ens vols posar al corrent?
Ara mateix,
la policia busca el Bobby Tanner i hauríem de fer el mateix.
És el tercer propietari de Coopers Chase, amb l'Ian Ventham i el Tony Curran.
I al testament de l'Ian Ventham, hi diu explícitament
que el projecte de Coopers Chase continuarà després de la mort de l'Ian.
Només el Bobby Tanner ho pot aturar.
I ningú el troba.
La batalla per les nostres llars no ha acabat.
Viu o mort, l'Ian Ventham ens pot cardar igualment.
I el tal Bobby Tanner és l'únic propietari viu de Coopers Chase?
Sí, això sembla.
Però podria ser mort, també. No ho sap ningú.
I si el trobéssim, podríem aturar el projecte, oi?
I salvar Coopers Chase i impedir que destrueixin el cementiri?
Sí. Ja podem posar fil a l'agulla.
Sí, la classe de mitja comença aquí d'aquí a una hora.
D'acord.
Quant fa que jugues?
El meu pare me'n va ensenyar quan tenia deu anys
i no el vaig aconseguir guanyar fins als tretze.
- No em deixava guanyar. - És impressionant.
- Sí. - Escac i mat.
Mare meva.
Ah, Elizabeth. Aquest senyor t'ha vingut a veure.
I també juga a escacs.
És un jugador extraordinari.
Ah, i m'ha arreglat el wifi del despatx.
Bogdan, quina sorpresa tan inesperada.
Perdoni la intrusió, Elizabeth.
No, i ara. Benvingut.
Gràcies per la partida. He de marxar.
- Ha estat un plaer. - Marxo.
L'acompanyaré.
- Elizabeth. - Què hi fas, aquí?
Hem de parlar. No sabia a qui recórrer.
He dit a la policia que quan l'Ian va morir, era al cementiri amb la Marina.
Però no han trobat cap Marina a Coopers Chase.
Així que he hagut de preguntar per la senyora tan preguntaire
i tothom sabia que era vostè.
D'acord. M'has enxampat.
Volia parlar amb tu i he pensat que amb aquest nom confiaries en mi.
Un truc barat.
Doncs sí. És el costum. Ho sento.
I per què ets aquí?
Li he d'ensenyar una cosa.
Aquesta nit.
Quan s'hagi fet fosc.
Quedem al cementiri. Vingui sola.
Totalment sola.
Si us plau.
Totalment sola.
Gràcies.
Compte. Gir. En posició. Pit enfora.
Esquerra i dreta. Aguanta la posició.
Últim gir. Amunt, esquerra. Genial, molt bé.
És allà.
Saluda.
- I saludo. - Perfecte.
A veure, què és tot això?
Ja els he dit tot el que sé, que és res.
Era al gimnàs amb el Dan Fairhurst quan el Tony va morir.
Era amb ell abans que el Curran morís, no quan va morir. Veu la diferència?
Sí, ja.
El va trobar la netejadora, potser va ser ella.
Jo ho veig així,
un assassí no és el primer a veure la víctima morta,
però sí l'últim a veure-la viva.
- Bona. - D'un episodi de Colombo.
Llavors, què passa? De què volen acusar-me?
Per què li va trucar tres vegades, l'Ian, després de discutir amb el Tony Curran?
Va ser per demanar-li un favor?
El Ventham li va demanar que matés el Tony Curran perquè li tenia por?
No, va ser per una altra cosa.
Jo diria que no, Jason.
- Passaven altres coses. - Sí, sens dubte.
El Ventham va pagar alguns dels seus deutes de joc, no?
I com que ell pagava els seus deutes,
vostè de vegades feia feinetes per a ell.
- Qualsevol cosa que li demanés. - No. Qualsevol cosa, no.
Per què li va trucar, Jason?
Per...
coses nostres, entesos? Mirin.
- He de tornar a assajar. - Coneix el Bobby Tanner?
Què? El Bobby Tanner?
És mort, no?
Recorda quan es va fer aquesta foto?
No.
Doncs al mirall hi surt el seu braç, no?
Estàs ben ficat en el crim organitzat, oi, Jason?
No venia d'una execució, oi?
Per què tenia tanta pressa l'altre dia?
- Volia fugir? - De debò, no tinc temps per a això.
Queda detingut com a sospitós de l'assassinat del Tony Curran.
Què s'empatolla? No té cap prova.
No contesta i no té coartada.
Tenia els mitjans i el mòbil. I, a més, em preocupa que desaparegui.
En resum, hi ha risc de fuga. Així que, sí, el podem detenir.
Li importaria deixar els patins?
Merda.
L'assassinat del Tony i de l'Ian.
Ha d'haver-ho fet el mateix.
Són dos socis assassinats amb tan sols uns dies de diferència.
Potser algú que volia aturar el projecte immobiliari.
I el Bernard? Estava molt alterat a la protesta.
Sí, té mal caràcter.
I és químic, és la persona més probable que tingués accés a toxines.
- Li poso un nou. - No, massa alt. Posa-li un sis.
- D'acord, li posaré un set. - Em sembla just. I el pare Mackie?
El més enrabiat de la protesta.
- Seria el nostre primer deu. - Últimament fa coses rares.
I ningú sospita d'un capellà.
- En vols més? - Sí.
Hi he estat rumiant.
Ara que el Tony i l'Ian no hi són,
creus que la cosa ha canviat?
Tu creus que ens fotran al carrer?
Depèn del que passi amb la inversora Coopers Chase.
- Si no troben el Bobby Tanner. - Sí, és veritat.
- No. A sobre del llibre, no. - Perdona.
Gràcies.
Enyoraria aquest lloc.
Ja.
Aquí, si vols estar sol, tanques la porta.
Si vols companyia, l'obres. Hi ha millor recepta per ser feliç?
Em recorda a la meva facultat d'Oxford, però amb menjar més bo i menys esnobs.
A veure. Hola?
Hola? Ah, perdona.
Digui? Sí.
Què?
D'acord.
Escolta, no diguis res, eh? Tingues la boca tancada.
Ho resoldrem, entesos? Muts i a la gàbia. No diguis res. Sí, adeu.
Era el Jason.
L'han detingut per l'assassinat del Tony.
Ostres, Ron.
Càgon tot.
- Per aquí? - Sí, per aquí.
El seu marit, l'Stephen, no està bé, oi?
No. No està bé.
I li ha posat alguna cosa al te?
Sí. Per ajudar-lo a dormir, una pastilla.
Però només una. Més, podria ser mortal.
Ets molt amable per venir a jugar amb ell.
És el primer cop des de fa molt que juga a escacs amb algú.
És un bon jugador.
- Dur, per mi. - Tornaràs a jugar amb ell?
M'encantaria, sí. No tinc gaires amics, aquí.
T'hauria d'advertir que l'Stephen té dies bons i dolents.
- Avui l'has vist en un de bo. - La meva mare està igual.
No sempre recorda qui soc.
Està molt malalta.
No sé quant de temps li...
Oh, Bogdan, ho sento molt. L'hauries d'anar a veure.
M'encantaria veure-la una última vegada, però no puc.
Per què?
A tots els treballadors que venim aquí,
ens agafen els passaports quan arribem, per seguretat.
És normal en aquesta feina, diuen.
A qui et refereixes?
És igual. Ja ho arreglaré d'alguna manera.
En fi, ja hi som.
Has trobat restes humanes en una tomba.
Per què m'hauria de semblar misteriós?
Perquè, Elizabeth,
aquests ossos els van posar al damunt del taüt.
¿I per què hauria obert una tomba, algú,
per col·locar ossos a sobre de més ossos?
Per amagar un cadàver.
Diria que hem topat amb un altre assassinat.
Amunt.
- I això és el que et va dir l'Elizabeth? - Més o menys, sí.
Ja, vine amb mi.
Toc-toc.
- Podem passar? - Diria que ja han passat.
Ve a buscar més pastís?
Elizabeth, prou de jocs, si us plau. Això és seriós.
Voldria saber exactament com va trobar aquest cos.
- Ja ho he explicat a la Donna. - Vull que m'ho expliqui vostè.
Sí, és clar.
Doncs miri, havia sortit a passejar, buscava narcisos.
Narcisos?
- Bulbs per a uns testos de la finestra. - Uns testos?
Sí, per donar-hi color a la primavera.
- Ja, és clar. - Sí.
- I estava cavant... - Ja. Amb les mans?
Amb les mans, no. No sigui ridícul. Amb una pala.
- Que burro, amb una pala. - Sí, una pala pels bulbs.
- És clar. - I així vaig trobar els ossos.
Va ser un xoc, una coincidència realment sorprenent.
Estic perdent la paciència amb vostè i el seu grupet de jubilats graciosos.
Escolti, té el meu fill en una cel·la.
I, de moment, només té proves indirectes.
Ho sento, però no és suficient per acusar algú d'assassinat.
I si deixa de fer-se el tio dur i surt a buscar l'autèntic assassí?
M'encantaria trobar-lo.
- Bé. - Sí, m'encantaria.
Si vostè i la seva Societat Mortal dels Dimarts
deixessin estar el cas cinc minuts, potser progressaríem de debò.
Els suggereixo que es limitin als sopars benèfics, al golf,
a alimentar aquestes llames rares i a prendre estatines.
I deixin-nos fer a nosaltres, els professionals.
Per als que són durs d'oïda,
apugin bé el volum dels audiòfons.
La feina de la policia no li correspon a ningú que no sigui de la policia.
- Ho han entès? - Sí, és clar.
D'acord.
Gràcies pel seu temps.
De Freitas.
Jo faria analitzar els ossos, podrien ser importants.
D'acord.
ÚLTIMA ADVERTÈNCIA DEIXA-HO ESTAR!
Ei.
Ah, hola.
Escolta, no hauria de parlar amb tu, però...
Et volia dir que els ossos que vam trobar al cementiri,
eren d'un home anomenat Peter Mercer.
Què?
Mare meva, és extraordinari.
Agent de Freitas,
et presento la inspectora Penny Gray i el seu marit John.
- Ei, molt de gust. - Hola.
- L'hauries d'haver vist a la seva època. - Era tot un espectacle.
És un honor, senyora.
Penny, la Donna és una jove i brillant agent de policia.
Ha sigut tan amable d'informar-me sobre els ossos que el Bogdan va trobar.
Pertanyien a algú que es deia Peter Mercer i que tenia una placa de metall al genoll.
Feia 50 anys o més que estaven enterrats.
Llavors no es poden relacionar amb l'assassinat del Ventham?
No, però el Ron i l'Ibrahim han interrogat alguns residents
i han pogut descartar el Bernard, la Marjorie
i el pare Mackie com a sospitosos.
Ah, de debò?
Als anys 70, la Penny i jo solíem venir a missa a l'església d'aquí.
Ah, sí?
Però el Mackie era diferent, llavors. Més tranquil, podríem dir.
Bona feina, Donna.
Ho has sentit, Penny?
El teu llegat continua amb aquesta joveneta.
Bé, diu que no recorda quan es va fer aquesta foto?
Ja li ho he dit, la gent em demana fotos sovint.
Igual que vostè. No sé de què va, això.
- Jo li diré... - Senyor, he intentat aturar-lo.
- No... Ron? - Gràcies.
- Pare? - Què hi fa aquí?
Què coi porta posat? És el vestit amb què es va casar?
Doncs sí, nano. Sí.
Dues vegades, de fet.
El Jason té dret a una representació legal i he vingut a oferir-l'hi.
No és advocat, Ron.
No tinc la titulació, però tinc l'experiència necessària.
M'he representat a mi mateix moltes vegades.
Hòstia santa.
Reté un home innocent, Hudson.
I les proves que té són indiciàries, com a molt.
No té cap coartada, Ron.
Permeteu-me que em presenti.
Ibrahim!
El nou advocat del Jason m'ha encarregat l'avaluació psiquiàtrica del seu fill.
Ho veu?
Pateix una profunda angoixa i símptomes d'estrès posttraumàtic.
Si continuen sense mi,
s'arrisquen a un cas de negligència.
- Comissari, sé que li agrada el pastís. - No!
Li he fet el de llimona.
Fan una feina important i han de recuperar energies.
Un tall per a cadascú?
Fora del meu despatx o els faig detenir!
Ep. Que jo sàpiga, això és el Regne Unit.
I al Regne Unit, un home té dret a tenir un advocat.
Va parlar pel mòbil amb el Ventham tres cops abans que matessin el Tony.
És un nano! Estan sempre amb el mòbil.
I on era quan van matar el Curran?
Es nega a dir-nos-ho, i això m'indica, Ron, que és culpable.
I doncs?
I doncs què?
- Que on eres? - No n'has de fer res.
- No em feies d'advocat? - Ara soc ton pare.
Atura aquesta bajanada i explica'ns a tots on eres quan van assassinar el Curran.
Així arribarem a casa a temps per veure el partit del West Ham. Vinga.
Digues.
Era amb la dona de l'Ian Ventham.
Amb la Gemma Ventham?
- Estàvem... - Tenint una aventura?
Ui, Jason.
Ella ho confirmarà?
Sí. Escolta, ho sento, pare.
No passa res, fill. Així vaig conèixer ta mare.
Ja està, company. Ja té la coartada.
Ho pot demostrar?
Sí. Ara que ho diu, sí. Em donen el meu mòbil?
Hi surt la data i l'hora. Ho pot confirmar amb la Gemma, si cal.
Molt bé, comissari Hudson. Doncs ja ho té.
No pot retenir un home innocent.
Li suggereixo que surti a buscar l'autèntic assassí.
Fora.
Tots, fora del meu despatx.
- Li deixaré el pastís. - Fora!
- Pare, ets una llegenda. - Un plaer. Ibs...
- Tu també, De Freitas. - Sí.
ELIZABETH: FEM UNA VISITA AL BOBBY TANNER?
- No sabia que tinguessis cotxe. - Un regal de jubilació.
De l'MI6.
De debò creus que el Bobby Tanner és aquí? Fa molts anys que el busquem.
Bé, n'estic segura a mitges, M'agrada seguir la intuïció, arriscar-me.
A vegades surt a compte. Ho descobriràs amb el temps.
- Però com ho has deduït? - Fa uns dies em van enviar flors.
Hi havia lliris, jacints, clavells, tulipes i ranuncles.
- Que bonic. - Sí.
Molt, però venia amb una targeta que deia: "Deixa-ho estar."
I aquestes flors juntes són el ram més tòxic que et poden regalar.
Era una clara advertència.
Un moment.
Creus que està relacionat amb el compte d'inversors?
Donna, m'has llegit el pensament.
Eren flors fresques entregades a mà. És a dir, venien de prop de Coopers Chase.
- Llavors vaig recordar la targeta. - Quina?
La del ram de la Maud, en memòria del Tony Curran, signada B. T.
El disseny de la seva targeta era exactament com el de la meva.
És molt característic. El vaig buscar per internet.
Thorny Blooms, a Moreton, d'un home anomenat Derek Ward.
I creus que el Tanner és aquí?
Sí.
I el Derek Ward?
Sospito fortament que mai veuràs el Bobby Tanner i el Derek Ward
junts al mateix lloc.
Es veu que talla els dits als seus enemics.
Ai, reina. He vist coses molt pitjors que això.
Hola, les puc ajudar?
Hola. He trucat abans per un encàrrec per a un casament.
El Derek Ward és aquí?
A baix.
Alfil a E6.
Què estàs tramant, Bogdan?
És d'aquelles coses que frisa per saber, però que haurà d'endevinar.
Tens raó.
De fet, hi ha una altra cosa que m'agradaria preguntar-te.
- T'importaria? - És clar que no.
El primer paio a qui van assassinar, el constructor.
Que...
Ai, coi. No.
Ara no em surt el nom.
- Tony Curran. - Això, aquest paio.
Per tot el que he sentit,
diria que sé qui el va matar.
- Què puc fer per vostès? - Deixa que em presenti, Derek.
Perdona, et fa res si et dic Derek o prefereixes que et digui Bobby?
L'Elizabeth Best. Em preguntava quan vindries.
Vas fer que matessin l'Ian Ventham i el Tony Curran?
Directa al gra.
Sí o no?
Per quedar-se les accions de Coopers Chase?
No, estimades.
Jo no els vaig fer matar, però m'hauria agradat.
On era quan van assassinar el Tony Curran?
A l'hotel Dorchester preparant arranjaments florals
per al 21è aniversari del príncep Khalid Al-Berro.
Hi ha almenys 200 testimonis que ho poden confirmar.
Llavors això no és una tapadora?
Ets florista de debò?
Arreglar les flors fresques,
podar-les,
és la meva autèntica passió.
L'únic honrat de mi.
Ens consta que ara vostè és l'únic propietari de Coopers Chase.
Per desgràcia, sí.
No és una inversió que m'interessi conservar.
I què en penses fer?
Vendre la terra tan aviat com pugui i per tants diners com pugui.
Jo escolto quan l'Elizabeth parla, Bogdan.
I em sembla
que estaves en una situació complicada, no?
Amb la teva mare.
Sí.
Cavall a E4.
No vull ser grosser, Bogdan,
però vas matar el Tony Curran?
Creu que vaig matar el Tony Curran?
Sí que ho crec, noi.
Malauradament.
Cavall a E2.
Donna, et faria res esperar-te fora un moment?
- Què vols fer? - Tranquil·la, estaré bé.
Bé,
valores la privacitat.
M'estàs amenaçant? No t'ho aconsello.
Hem recollit tres polonesos més a Amsterdam, cap.
Els seus passaports...
Recolliu treballadors a Amsterdam?
I per què et dona a tu els seus passaports?
Per seguretat.
Sí, ves quina sorpresa.
Som empresaris.
Introduir persones al país per treballar il·legalment
i prendre'ls la documentació és un delicte com una casa, Bobby.
Et cauran 25 anys a les presons de sa majestat,
com a mínim.
Així que a veure què et sembla això.
Acabes amb aquesta operació del tot:
els passaports, els treballadors...
I vens Coopers Chase a un postor de la meva elecció, a preu de mercat.
A canvi, mantindré la teva identitat i localització en secret.
Val més que no vegi la policia per aquí.
I espero que t'encarreguis de la teva amigueta d'uniforme.
Perquè si no, me n'ocuparé jo.
Si li passa res a la meva amiga Donna,
m'encarregaré personalment de col·locar roses vermelles sobre el teu taüt.
A veure, no sé per què vas matar el Tony.
Potser tenies bons motius.
Però sé que ho vas fer.
És un home intel·ligent.
Suposo que no vas deixar cap pista.
Ho ha d'entendre, Stephen,
va ser un accident.
No tenia intenció de matar el Tony.
Només volia el meu passaport. Ho ha d'entendre.
M'ha de creure, Stephen.
Stephen.
Oh, vaja, ho sento.
Perdona, noi.
Ai, senyor.
De què parlàvem?
M'estava parlant d'història.
Sí.
- Vol més te? - Ah, sí. Perfecte.
Gràcies.
Un terròs. Ah, no.
L'Elizabeth no hi és. Quatre terrossos.
Llavors què? Tracte fet?
Tracte fet.
Has dit "som empresaris". A qui més et refereixes?
Al meu soci, el Tony Curran, en pau descansi.
El Tony Curran estava involucrat en aquest assumpte tèrbol dels passaports?
Ens dividíem els treballadors.
Alguns es quedaven aquí, conduint camions i repartint flors.
- El Tony duia els altres a Coopers Chase. - Estem parlant d'éssers humans.
Jo almenys els tornava els passaports de tant en tant,
per veure les famílies.
El Tony, no. Era un cabró ambiciós.
Rarament els tornava els passaports.
Déu meu.
Truca a tothom. El Ron, l'Ibrahim, la Joyce, el Hudson.
- Ara. Necessitem reforços. - On?
A Coopers Chase, a casa meva. Hi serem d'aquí a set minuts.
- Prengui-se'l, que està calent. - Gràcies.
Fantàstic.
Stephen, no t'ho beguis. Podria estar enverinat.
- Què? Què dius? - T'ho has begut.
Ai, Déu. Déu meu, Donna.
- Vas a algun lloc? - Avui no.
Compte, nano.
Això mai es perd.
Joyce, el Bogdan podria haver enverinat l'Stephen.
Està bé.
Té el pols normal.
Però l'hem d'examinar bé. Trucaré al metge de guàrdia.
Sí.
Bogdan Jankowski, queda detingut com a sospitós de l'assassinat del Tony.
No en tenen proves. Cap ni una.
L'Stephen de vegades no sap ni el que diu. Oblida coses.
Un moment.
Si li ha dit alguna cosa a ell, no cal que ho recordi.
De què estàs parlant? Per què no ens deixeu acabar la partida?
L'Stephen grava totes les partides d'escacs.
Cavall a E4.
Li agrada escoltar-les i esbrinar la teva estratègia.
No tenia intenció de matar el Tony.
Només volia el meu passaport. Ho ha d'entendre.
M'ha de creure, Stephen.
Oh, Bogdan.
Per què ho vas fer?
Va ser un accident.
Només volia el passaport.
El tenia el Tony i vaig anar a casa seva. No me'l volia tornar.
No m'escoltava. Es va enfadar amb mi i em va atacar.
Vaig haver de defensar-me. Era ell o jo. No tenia elecció.
Així que sí, vaig matar el Tony.
Però no volia fer-ho. No era la meva intenció. Ho sento.
I no has enverinat l'Stephen, oi que no?
És clar que no l'he enverinat, no.
És el meu amic.
Sí, ja ho sé.
Molt bé, emporteu-vos-el.
JASON EL MARTELL RITCHIE DESTRONA EL CAMPIÓ
Quant fa que s'entrena?
- No ho sé. Sis mesos o un any. - Que relaxat.
Sí, no se'l veu gens nerviós.
- M'encanta. - Jo estic nerviós.
- Quins nervis. - És com un ballarí.
Sí, oi?
- M'encanta aquest tros. - Guaita.
- Com aconsegueix aterrar i no caure? - I somriure relaxat.
Renoi, em poso nerviós.
- Quin aterratge. - Sí, aquest és el meu noi!
Bravo.
- Ronnie, bravo. - Gràcies.
Mare de Déu.
- Bravo. - Gràcies.
Perdona que entrem d'aquesta manera, John.
Tota la colla.
A què devem el plaer?
John, he trobat aquest arxiu. És del nostre cas obert, la dama de blanc.
Ben guardat. Amagat.
I la Penny mai va proposar que ens el miréssim.
Per què creus que va ser?
Recordes el cas de l'Angela Hughes, Pen?
La van matar durant un robatori.
La va apunyalar un intrús emmascarat i, després, va caure per la finestra.
Tot i que no hi va haver cap intrús.
El nòvio de l'Angela, el Peter Mercer, va ser l'assassí.
La policia no el va acusar, es van creure la seva història.
Els va caure bé. Era un noi com ells.
Però tu pensaves diferent, oi que sí, Pen?
Tu sabies que era culpable, ho veies clarament.
La Penny va matar el Peter Mercer,
oi, John?
Sabia que en sortiria impune, així que el va buscar i el va matar.
Llavors va amagar el seu cos al cementiri. I diria que tu la vas ajudar.
I aquests eren els ossos que el Bogdan va desenterrar sense voler.
Tu mateix em vas dir que solíeu anar a la missa del pare Mackie als 70.
Us vincula a tots dos al cementiri a l'època que el Mercer va desaparèixer.
Però saps què? El que ho ha desvelat han sigut les fotos de l'escena del crim.
Perquè la Penny surt a totes elles.
- I què demostra, això? - Res, oficialment. Però mira.
Mira com observa el Peter Mercer.
La seva expressió.
Tots dos sabem que quan posava aquesta cara,
estava a punt de passar a l'acció.
La Penny no podia suportar que aquell pinxo en sortís airós.
Havia vist massa maltractadors en llibertat.
Ho entenc, John. Ho entenc, però és...
És un assassinat.
Tu vas matar l'Ian Ventham, John.
Sabies que si l'Ian Ventham desenterrava aquell cos, tot sortiria a la llum.
I el Ventham havia de morir per protegir la Penny.
Jo hauria fet el mateix.
Guardes unes quantes xeringues al calaix, oi? Les he vist.
Què hi ha, a les xeringues? Una dosi enorme de fentanil?
I saps administrar-lo, oi? Perquè has sigut veterinari tota la vida.
Estimo la Penny.
Me l'estimo tant.
Però de què li serveixo?
Sec aquí tot el dia, cada dia.
Li llegeixo, li agafo la mà.
Li faig un petó de bona nit.
Però no la puc curar.
No puc fer que torni.
Només hi havia una cosa que podia fer.
Podies protegir-la.
I, al final, no he pogut fer ni això.
Ho haureu de dir a la policia.
Podries...?
Podries deixar-me una mica de temps amb la Penny?
Com a amiga.
Abans de denunciar-ho.
És clar.
Us deixem perquè us acomiadeu.
Junts.
Gràcies.
Oh, Pen.
Et trobaré a faltar.
Que descansis, reina.
Déu-n'hi-do quin cas.
El Club del Crim dels Dijous va resoldre el cas obert de l'Angela Hughes,
la dama de blanc.
Vam trobar les respostes que buscàvem.
Però va valdre la pena, el preu?
El dolor?
La pèrdua?
Estem fets d'amor,
tots nosaltres.
D'això, no n'hi ha dubte.
Quan miro els presents, veig aquest amor.
El d'un pare pel seu fill,
el d'una mare per la seva filla
o el d'una esposa pel marit al qual s'aferra.
També veig el poderós amor de l'amistat.
Amistats noves.
Amistats improbables.
El tipus d'amistat que fa que un home, després d'anys perdut,
per fi sàpiga quin és el seu lloc.
De vegades, la gent bona fa coses dolentes.
Però el que va fer el John, va ser per amor.
Per amor a la Penny.
I el seu amor etern s'estendrà pel temps i l'espai,
i junts ballaran cap a les estrelles.
Els enyorarem.
I els recordarem sempre.
Ibrahim,
ha estat un panegíric preciós.
Gràcies per ocupar el meu lloc.
Un plaer, estimada.
No hauria pogut dir ni una frase.
Sí.
- Joyce. - Sí?
Això és per a tu.
Era de la Penny.
Però volem que ara ho portis tu.
Benvinguda al Club del Crim dels Dijous.
Gràcies.
Està bé tenir-te oficialment a l'equip.
Tinc ganes de treballar junts.
- I no oblidis el teu PSP. - Què?
Porta sempre pastís.
Joanna, mira.
Ja soc una membre oficial.
Enhorabona, mare.
Recordes que et vaig dir que era un error mudar-te aquí?
Estava equivocada.
Sempre hi ha un primer cop.
No creia que et veuria feliç després de morir el pare.
I és gràcies a l'Elizabeth,
el Ron
i l'Ibrahim.
I és gràcies a Coopers Chase.
I per què no el compres?
- Com? - M'han dit que està en venda.
- Qui el ven? - Un florista.
Què en penses?
Així ens podríem quedar.
És una proposta interessant.
Parlem-ne.
Oh, Joanna.
Mama.
Gràcies.
- Bon aniversari, rei. - Bon aniversari. Per un any més.
Ballem?
- Per què no? - Vinga, ballem.
La vida és massa curta per no ballar.
Mira això. Ho has de veure. Que dolents.
Què vols que et digui?
- Ara, sí. - Molt bé. Molta sort.
- Ho has vist? - Ha fet el segon.
- Mare meva. - Vaja.
- No hi té res a fer. Salut, pare. - Salut.
Quins marcs més antics. Em vaig casar molt jove.
No crec que la Joanna es casi mai.
El Gerry estava nerviós, però era un home tan dolç.
Oh, Ibrahim, renoi!
- Quants anys tenies? - Vint-i-dos i amb cabells.
Continues sent guapo.
Subtítols: Estel Marès Ferrer